Afrikas midtpunkt.
Midt i en fem millioner kvadratkilometer-
-stor tropisk regnskov.
Ved første øjekast virker den forladt og uhyggeligt stille-
-alt andet end indbydende.
Men her er artsrigdommen faktisk større end noget andet sted i Afrika.
Og her skal alle dyr gribe de muligheder, de får.
Der er benhård konkurrence.
Selv træerne kæmper om pladsen med pigge og giftig saft.
Her skal alt levende slås om pladsen.
Hvor smukt!
Men blomsten er egennyttig og lokker dyrene til et samarbejde.
Brodløse bier. De skal være flittige.
Skovblomsterne rationerer nektaren-
-og tvinger dermed hver bi til at komme-
-og bestøve 1.000 blomster om dagen.
Men det er besværet værd.
Bierne skal bruge nektar til at lave honning i forrådscellerne.
Honningen er meget værdifuld, og de gemmer den under barken på et træ.
Men de er afsløret.
Man kan intet gemme her i skoven.
Chimpanser elsker honning.
Den lader åbenbart hånt om faren. Falder den ned, kan den dø af det.
Men den skal bruge en større pind.
Kun chimpanser kan trænge ind i de brodløse biers kuber.
Chimpanser er intelligente, men fødes uden evnen til at bruge redskaber.
Unger som den her må først se, hvordan de ældre chimpanser gør.
Den bruger det ene redskab efter det andet for at nå honningen-
-og på et par minutter har den ødelagt flere års arbejde for bierne.
I regnskoven er intet i sikkerhed.
Her i Congo kan der være op til 500 træer per tønde land.
I kampen om pladsen kan de på blot 20 år vokse sig mere end 60 m høje.
I en dal som denne kan der være op til 1.000 forskellige træsorter.
Trækronerne rører næsten ikke ved hinanden.
Træerne lader til at respektere nabotræernes plads.
Når de små skud gror nede på jorden, er de ikke lige så hensynsfulde.
De nye generationer bekæmper hinanden-
-i en kamp, som man kan se tydeligere,-
-hvis man afspiller filmen hurtigt.
De skal have lys for at overleve-
-og de klemmer, krydser og afskærer hinanden for at nå det.
Lidt sollys trænger igennem de tætte trækroner-
-så nogle skyggelevende planter kan blomstre nede ved jorden.
Hernede er der også dyr, der vil have sollys.
Skovens største rovdyr:
En klippepyton - det er en hun.
Den er fem meter lang og vejer 100 kilo-
-og har 4.000 muskler, som den klemmer livet af byttet med.
Men lige nu er det ikke føde, men varme, den har brug for.
Den finder et sted, hvor solstrålerne faktisk når ned til jorden-
-og lægger sig for at sole sig.
Det er et krybdyr, så kun her kan den hæve kropstemperaturen.
Men nu er det ved at være for varmt - ti grader varmere end normalt.
Slangen kan dø ved 40 grader.
Den snor sig væk.
Den forsvinder ned under jorden.
Her findes dens bo, og her er fuld af kæmpestore æg.
For at æggene skal udvikle sig normalt,-
-skal de holdes ved cirka 30 grader.
I en særlig hule snor den forsigtigt sin ophedede krop rundt om æggene-
-og varmer dem med sin solvarme hud.
Det har den gjort hver dag i tre måneder.
Det kan være dødbringende hele tiden at udsætte sin krop for den varme.
Det tager tre år for slangen at komme sig-
-når den har ruget denne portion æg ud.
De pergamentstynde æg bærer aftrykkene efter hendes skæl.
Det siger en del om, hvor hårdt den snor sig om dem.
Endelig lønner alt besværet sig.
Men ungerne skal forlade reden-
-for at finde føde i den ufremkommelige verden ovenover.
De er mere end 60 cm-
-og store nok til at være en trussel mod skovens smådyr.
Men de er også selv potentielle byttedyr.
Især for andre slanger.
Men det her er deres mor.
Sjovt nok forsvinder disse slangers-
-moderinstinkt ikke, når æggene klækkes.
Da skoven er fuld af farer-
-overlever kun hver 100. unge til at nå voksenalderen.
Ind imellem letter presset lidt.
Pludselig bærer et træ frugt.
Frugten lokker dyr til-
-og deres måltid fører også til et festmåltid for dyrene på jorden.
En flok penselsvin.
De har vandret mere end 3 km gennem skoven for at spise nedfalden frugt.
Men i Afrikas skove er ingenting gratis.
Festmåltidet er bestikkelse.
Svinene kommer til at bære frøene fra frugten langt væk fra stamtræet.
Natten falder på.
Men en organisme, der hverken er dyr eller plante-
-arbejder ufortrødent videre i mørket.
Jorden er dækket af svampe, der lever af skovens affald.
Visse sjældne svampe nedbryder affaldet med selvlysende enzymer.
Lokalbefolkningen kalder det for chimpanseild.
Uden svampene ville alle de døde blade snart begrave de levende træer.
Daggry. Den nye dag viser-
-hvor stor magt junglen har over sit eget miljø.
Congos skove er Afrikas lunger.
Når de suger solens stråler til sig, afgiver de både ilt og vanddamp.
Hver hektar skov producerer vanddamp svarende til 190.000 liter vand/år.
Det påvirker vejret i skoven.
Skyerne dækker skoven og driver fugtighed og temperatur i vejret.
Det trækker op til uvejr.
Congo er Afrikas frodigste område, men også det voldsommeste.
Hvert år lyner det 100 millioner gange over skoven.
Det er mere end noget andet sted på Jorden.
Og torden betyder regn.
Op til 95 procent af nedbøren-
-skabes af skoven selv.
Nedbøren forandrer livsbetingelserne for både dyr og planter.
Det er jo perfekt vejr for frøer.
Uvejret er starten på den vigtigste klatring i frøens liv.
Det er en han på jagt efter en mage.
Men så skal den klatre helt op til toppen.
Den må holde hovedet koldt, for regnen lokker også rovdyr frem.
Stille og roligt.
Endelig oppe.
Men festen er allerede begyndt.
Jo højere oppe hannen sidder, desto længere væk kan man høre den.
Så det er værd at kæmpe om de øverste pladser.
Den vandt! Nu sidder den allerøverst oppe.
Så skal der synges.
Og en hvidbuget hun svarer.
De parrer sig.
Taberen må vente på det næste uvejr.
Hunnen lægger sine æg på et blad.
Og hannen folder det med bagbenene og klistrer det til-
-med æggene indeni.
Det tilklistrerede bo er det sikreste sted, frøerne kan finde-
-for at beskytte deres yngel.
Æggene udvikler sig hurtigt.
Det er perfekt timet.
Regnen skyller klisteret væk, og haletudserne glider af bladet-
-og ned i de voksende pytter.
Regntiden kulminerer, og jorden ser helt anderledes ud.
Skoven er oversvømmet. Det er en helt ny verden.
Fisk svømmer ind fra vandløbene-
-og udnytter den nye plads, der vrimler med druknende insekter.
Det er en sommerfuglefisk.
En bikir.
Jægeren bliver byttet.
Sommerfuglefisken er for hurtig og slipper væk.
Vandet trækker sig langsomt tilbage til de vandløb-
-der løber gennem skoven som blodårer.
Der er så meget vand at selv små vandløb-
-kan trække jorden rundt om den gamle klippe med sig.
Her lever et skovvæsen-
-der har eksisteret i Congo i 44 millioner år.
Kragedroslen.
De er monogame-
-og hannen bekræfter båndet til hunnen ved at danse for den.
De bygger et bo af jord under en klippe-
-hvor de er i ly for regnen.
Hunnen bestemmer.
Hannen er vist ikke så ferm.
Hovsa.
Heldigvis kan hunnen rette op på det.
Nu henter den blødt redemateriale.
Hannen har også hentet lidt, men det duer stadig ikke.
Til sidst er hunnen vist tilfreds, og de er færdige i sidste øjeblik.
Hannen ser ud, som om den er smidt ud-
-men de samarbejder faktisk.
De skiftes til at ruge på æggene i 12 timer ad gangen-
-i cirka tre uger.
Efter en vis tid klækkes æggene-
-og nu kan hannen vise sit værd.
Orm er ikke ringe. Den klarer det flot.
Men ungerne er umættelige.
Heldigvis er der andet på menuen.
Den er måske ikke så ferm til at bygge rede...
...men nu råder den bod på det.
Hjemmets idylliske lykke!
Kragedrosler bygger kun rede sådan her.
Så de havde ikke haft reden,-
-hvis ikke vandet skyllede jorden væk fra stenen.
Et uendeligt antal vandløb flyder sammen i Centralafrikas floder.
Mere end 450 milliarder regnvand-
-i tusindvis af floder er på vej mod vest.
Vandet flyder hurtigere hen over den centrale slette-
-og danner kæmpe, fossende floder.
Congo-vandfaldet bryder frem gennem den ældste skov i Afrika.
Congo-floden afleder vandet-
-fra et område på størrelse med Indien-
-og leder det mod vest og Atlanterhavet.
Men før det når kysten,-
-bliver floderne bredere og tvinger skoven tilbage.
Og her åbner de store vidder sig for første gang.
Åbne, flade og trygge vidder.
Disse sandstrande lokker besøgende til fra kysten:
Saksnæb på jagt efter en tryg redeplads.
Nederste halvdel af næbbet er længere end den øverste.
De skærer sig gennem vandoverfladen med 10 meter i sekunden.
Når den finder en fisk, lukker den næbbet.
Men hvorfor færdes de oppe ad floden ved sandområderne?
Her er svaret.
Men snart er ynglepladsen borte igen.
Om fire uger er her ti meter dybt.
Kan ungerne ikke flyve til den tid, drukner de.
Når saksnæbbene kommer til verden-
-er nederste halvdel af næbbet lige så lang som den øverste.
Mens de venter på, den vokser ud,-
-øver de sig i af fange fisk i overfladen.
Åbne vidder betyder tryghed, men man kan ikke gemme sig for regnvejret.
Uvejret er et tegn på, at saksnæbbene snart må videre.
Floden er allerede begyndt at stige.
I år er ungerne flyvefærdige i tide.
Det er ikke kun vandet, der kan danne veje gennem skoven.
Det er der dyr, der også kan.
De har trampet stier frem på kryds og tværs gennem skoven-
-så de danner et netværk-
-i alle retninger over tusindvis af kilometer.
De dyr, der tramper stierne, er enormt sky.
Men når mørket falder på, kan man redde sig et glimt af dem.
Skovelefanter er meget sociale dyr-
-men i den tætte jungle har de svært ved at finde hinanden.
Disse elefanter har det godt.
Her i Congo er der et specielt sted, hvor de kan møde hinanden.
Et sted, som elefanterne har skabt.
Nemlig her.
Dzanga Bai, den sagnomspundne elefantby.
Det er ikke bare et mødested.
Den store lysning mætter også en anden sult:
Nemlig efter salt.
Saltet er begravet i jorden, så elefanterne må udvinde det.
De bruger snablerne som højtryksspulere.
De vigtige salte og det sociale liv-
-lokker elefanter til fra nær og fjern.
Hvis en elefant er parringsmoden, er dette det rette sted.
Denne unge han er i musth - dvs. forhøjet seksuel lyst.
Den er så ophidset af hormoner og det tiltalende selskab-
-at den er helt fra forstanden.
Men vil dens kraftpræstationer imponere hunnerne?
Hunnerne er kun i brunst en gang hver andet år.
Så chancen for at møde en hun i brunst-
-er ikke specielt stor.
Det kan være, det er første gang for denne han.
Den er heldig.
Og der er ingen ældre hanner til at sætte den på plads.
I et kort øjeblik er den hele stedets konge.
Men den hersker nu ikke særligt længe.
Ind kommer en anden lysten han.
Og den er meget større.
Men den unge han er stadig godt høj af testosteron.
Af mod eller galskab udfordrer den den anden han.
Den havde aldrig en chance.
Dzanga Bai er en stor lysning,-
-men den er også bare en prik i landskabet.
Elefanter fælder træer og tramper stier til-
-men intet kan holde skoven stangen.
Intet undtagen Atlanterhavet.
Loango-stranden på Afrikas vestkyst.
En af naturens sidste forposter og et sted, hvor junglen møder havet.
Her viger skoven for sandstrande, bølgebrus og frisk havgus.
Den kølige brise og den varme sol lokker dyrene ud af den mørke skov.
Først kommer den røde skovbøffel.
Og flodheste boltrer sig i bølgerne.
Vanddråber blæser ind fra havet og gør græsset salt.
Så her kan elefanterne få fat i salt uden at skulle grave efter det.
Denne hun og dens unge lader solen varme dem.
Her er den lille unge i sikkerhed.
De kan æde i ro og fred.
Hannerne har masser af plads,-
-så der er minimal risiko for slagsmål.
Alt fra gorillaer til vildsvin-
-vover sig på stranden for at slappe lidt af.
Men skovens dyr kan ikke blive her.
Trods hård konkurrence, farer og mørke-
-har de brug for skoven - og skoven har brug for dem.
Danske tekster: BTI Studios